made by piguligu (and genuk dc version) resincronizare și o a doua corectură de CODYBOSS1969
Încă mă întreb dacă am făcut bine cînd am abandonat orașul lui plutitor.
Și nu mă refer numai la muncă.
Treaba este că, un prieten ca el,
un prieten adevărat,
nu vei mai întâlni.
Dacă decizi să debarci,
dacă vrei doar să simți ceva mai solid sub picioare,
de atunci nu vei mai auzi muzica zeilor în jurul tău.
Dar, cum obișnuia să spună:
"Nu ești încă terminat cu adevărat atât timp cât ai o poveste bună
și pe cineva cui să i-o spui. "
Problema este că nimeni nu va crede un singur cuvânt din povestea mea.
Se va întâmpla de fiecare dată când cineva se va uita în sus și o va vedea.
E greu de înțeles.
Adică acolo, unde eram mai mulți de o mie pe acel vas,
călătorind oameni săraci, emigranți,
oameni străni și noi,
totuși era întotdeauna unul, doar unul singur,
care o vedea primul.
Poate va sta acolo mâncând
sau plimbându-se pe punte.
Poate doar va sta acolo fixindu-și pantalonii.
Se va uita în sus pentru o secundă, o privire spre mare
și o va vedea.
Apoi doar va sta acolo, întepenit pe loc, și inima îi va bate mai tare.
Și de fiecare dată, jur de fiecare nenorocită de dată,
se va întoarce spre noi, spre vas, spre toți cei de acolo și va zbiera...
America!
Am pierdut o gramadă de bani, pariind care e primul care o va vedea.
America!
O minune, Sfânta Rosalia!
Nici vorbă de Sfânta Rosalia, E Madonna din Lourdes!
Acela care vede America primul există câte unul pe fiecare vas!
Și să nu credeți că este un accident sau vreo iluzie optică.
Este destinul.
Ăștia sunt oamenii care întotdeauna au avut acea precisă etichetă pe viață.
Și când erau copii, te puteai uita în ochii lor
și dacă te uitai destul de atent, o vedeai deja,
America.
Și am văzut câteva Americi!
Șase ani pe vaporul ăla, cinci traversări pe an:
Europa, America și înapoi. Tot timpul înmuiați în ocean.
Când pășeai pe uscat nu puteai nici măcar să urinezi drept în pisoar.
Era drept, la pisoar mă refer,
dar tu continuai să te bâțâi ca un idiot.
Poți să debarci în regulă de pe un vas, dar de pe ocean...
Tocmai închideam. Ce pot face pentru tine?
Când m-am îmbarcat aveam 24 de ani,
și-mi păsa doar de un lucru în viață: să cânt la trompetă.
O vând.
Un Conn.
Nu-i rea
Cea mai bună alamă pe care o poți cumpăra pe bani!
Se poate, în zilele astea
A trecut o vreme de când n-ai mai cântat, nu?
Pe bani, dacă te referi la asta de câti-va ani
Dar n-am încetat sa cânt să scap de necaz.
Nu mă înțelege gresit...
Cei mai mari cântareți de jazz suflă într-o chestie ca asta
Sunt sigur de asta, dar după razboi lumea vrea sunete mai dulci.
Sunete stralucitoare, uita Jazz-ul"
Asta acum, e doar o piesă pentru colecționari.
Șase livre și 10 șilingi, nici un sfanț mai mult.
Doamne, asta înseamnă doar 20-25 de dolari!
Trompeta aia este toată viața mea, domnule.
Bine, nimeni n-o să-și amintească de mine ca de Buddy Bolden sau Satchmo,
Dar chiar ca și un nimeni sunt mai de preț decât 20 de dolari amărâți.
Dacă așa pui problema, nu cred că valorează nici măcar jumatăte de coroană.
Închide ușa când pleci, te rog.
Ok, tataie, ai câștigat!
Tocmai ți-ai cumpărat o bucată de istorie muzicală.
Acum dacă vrei sfatul meu,
ieși afară acum și ia-ți o masă ca lumea
Cel puțin lasă-mă să cânt la ea pentru ultima dată.
Tinere Nu am timp de pierdut!
În regulă.
Grăbește-te atunci, pentru că închid.
Mulțumesc.
Două boabe într-o păstaie nu ai spune?
Ești bine? Te rog să nu-mi leșini aici.
Este muzica pe care tocmai ai cântat-o. Nu o recunoști?
Ce este?
Nu are un nume.
Doar o mână de oameni au avut privilegiul să o audă.
Ce stil!
Stilul ăla, m-am întrebat de azi dimineață,...
dar nu-mi dau seama cine este acest uimitor pianist.
Nu cred că ai auzit vreodată de el.
Cine este?
Dacă-ți spun, că acest pianist nu a existat niciodată, nu aș minți.
Nu-mi plac secretele. Sunt ca și lenjeria murdară!
Haide, Yankeule, cine dracu' cântă?
Ăsta-i secretul meu.
Era primul an din acest "secol afurisit", cum a fost definit
de un necunoscut negru, încărcător de cărbuni de pe Virginian.
Bogați nemernici! Pierd doar chiștoace de țigări și batiste murdare!
Nu pierd nici un ceas, nici măcar unul stricat, sau un amărât de buton.
Da' ce spun eu? Nici măcar un inel fals!
Uită-te aici un trabuc întreg!
Cred că au fost niște săraci la petrecere.
Uite-te la rahatul ăsta Al dracu'...
Ai dracu' bogătași nu uită niciodată nimic, doar când îți datorează bani.
Ce dracu' faci aici?
T.D. Lemons.
Bună, Lemon!
Ai spune că așa fac emigranții!
Nasc pe vapor pe ascuns
și lasă la bord altă gură de hrănit!
Și așa scapă de probleme cu biroul de emigrări!
Ce va deveni un băiat ca el când va crește? Alt emigrant.
Nu-i asculta pe ticăloșii ăștia, Lemon. Haide, suge-l băiete!
Nu e de la sânul mamei, dar... e lapte.
Pe ăsta l-au lăsat la clasa întâi pe un pian, sperând că un bogătaș va veni...
... îl va adopta și-i va oferi, pur și simplu, o viață fericită... !
- Nu-i așa, Danny? - Ce crezi?
Și pe cine nimerește micuța maimuțică în loc? Un amărât de fochist negru!
S-o ia naiba de sărăcie. Șobolani puturoși de canal!
T. D. era scris pe cutie, voi capete de rahat știți ce înseamnă?
Am uitat, cu toții nu puteți să citiți!
Înseamnă Mulțumesc Danny Mulțumesc Danny!
Au lăsat băiatul ăla pentru mine și o să-l păstrez.
Danny, cum o să-i spui micuțului? Asta-i o problemă.
Ei bine, nu m-am gândit la asta.
La început, o să-i dau numele meu, Danny Boodman.
Apoi o să pun T. D. în mijloc, cum își pun bogătașii în mijlocul numelui, nu credeți?
Asta-i dă clasă, să pui asta în mijlocul numelui, nu credeți?
Toți nenorociții de avocați au litere în mijlocul numelor.
Pe al meu îl chema John P. T. K. Wonder.
Ăla care te-a băgat în închisoare? Bă ce memorie ai!
Dacă fiul meu crește și vrea să devină avocat, îl omor!
Dar numele lui tot va fi Danny Boodman T. D. Lemon.
Ce credeți? Tu hotărăști. Tu ești mama lui!
Îmi place, dar e prea scurt. Are nevoie de o terminație.
Nu este fiu de duce, Danny!
L- ai găsit într-o marți, spune-i Marți!
Nu ești așa prost cum pari negrule!
L-am găsit în prima lună, din primul an al acestui afurisit de secol nou,
Așa că o să-i spun 1900!
1900? Dar ăsta-i un număr! Era un număr, dar acum este un nume.
Danny Boodman T.D. Lemon 1900!
Repede copilul!
Oprește leagănul.
La dracu' cum poate ceva atât de mic să pută așa tare?
Lemon 1900. Leagănă-I, leagănă-I.
1900 e fericit, a fost născut în căcat!
Mulțumesc Danny?
A fost ca a doua venire a lui Cristos.
Poate că a fost, cu toate minunile care copilul ăsta le avea în mânecă.
La dracu, facea totul pe apă, numai nu umbla pe ea.
Si am auzit ca ar fi făcut și asta.
Și așa micuțul 1900 a crescut
în acel leagăn mare cât un vapor.
Dar cum lui Danny îi era frică că o să îI ia din cauza documentelor și vizelor,
băiatul și-a trăit copilăria ascuns
în burta vaporului Virginian.
Ok acum încearcă singur.
Pune degetul pe cuvintele astea ca literele să nu poată fugi!
"Man" În regulă, continuă
Go...
Ma... Încă un pic
Ma.
Băiete, citești ca un zeu, Lemon!
Acum pune-le pe toate împreună Cam ca supapele boilerului
Haide
Man-go-Mama!
Mango Mama. În regulă continuă
Ya-nk my ch-ain.
Danny, de ce râzi așa de mult?
Astea sânt nume de cai. Nu te fac să râzi? Sunt nebun după numele astea de cai
Citește aici, ăsta din cursa de ieri din Cleveland.
Ha-ppy Hoo-fers.
Mă piș pe mine! Ascultă-l pe ăsta.
Sa-ssy La-ssy. Sassy Lassy!
Și pe ăsta, Red Hot Mama.
Ce este o mamă, Danny?
O mamă?
O mamă este un cal
Un cal? Un cal de curse.
De fapt ști ce spun Mama este cel mai bun cal din lume.
Pursînge. Pariezi pe o mamă, câștigi întotdeauna.
Dan, pune degetul aici și citeste.
T. D. nu înseamnă "Thanks, Danny"
Cine este panseluța asta?
Ai citit destul pentru seara asta. Prea mult citit îți face rău!
Ce altceva mai e rău?
Tot ce nu este pe Virginian este rău.
Totul.
Sunt rechini pe uscat care te mănâncă de viu. Să te ferești de ei, auzi?
Uite-aici.
Asta mi-au făcut rechinii albi. Cei mai răi ...!
Danny, ce este un orfelinat?
Ei bine, este ca o închisoare mare unde încuie oamenii care nu au copii.
Deci dacă nu eram eu, te-ar fi închis într-un orfelinat?
Ai înțeles bine, micuțule Lemon. La culcare.
Pe acest extraordinar oraș plutitor, numit The Virginian, în afară de un tată,
1900 a găsit o familie întreagă formată din oameni cu adevărat unici,
ca și medicul vaporului.
Deschide gura, uite așa.
Doctore, ce e chestia aia care îți atârnă în gât? Ești bolnav?
Cum te cheamă, doctore?
Dr Klausermanspizwegensdorfentage.
Ce nume! Dacă trebuie să te cheme de urgență au încurcat-o!
Tot acest circ de bucătari, marinari, operatori radio si chelnerițe....
... cu toții aveau grijă de el.
Fiecare încerca să-i dea ceea ce credea a fi o bună educație.
Chiar și căpitanul vaporului, în felul său a sfârșit prin a face parte din familie.
Căpitanul Smith, un om de altfel înțelept, avea doar trei defecte:
suferea de claustrofobie, avea o frică groaznică să se scufunde
... și ura dulciurile.
1900, de câte ori să-ți mai spun să nu mai urci aici?
Mai ales pentru ca sa furi!
Pune prada acolo unde ai găsit-o și întoace-te în cabina ta,
sau te trimit în orfelinat!
Domnule Boodman, chestia asta cu orfanul trebuie sa înceteze!
E chiar împotriva legii.
Ma fut în lege!
Hey, Mick, la ce te gândești așa în mijlocul furtunii?
Ce? Mă gândeam ca avocatul meu n- ar fi trebuit să se nască?
Da, furtuna.
Poți să știi că a fost prevenit, după care i-am spulberat creierii!
Te gândești la pâine cu gem?
Da.
Stii ce cred, Mick? Cred că ești nebun!
Am gusturi?
Danny, spune-i lui Pedro cum i-am retezat capul avoctului ăla!
Warldorf? N- am fost niciodată acolo.
Albii num-ar fi lăsat înăuntru decât să curăț wc-urile de căcat!
Ai grijă, Danny!
Danny! Fugi, repede!
La o parte. Lasă-mă să văd .Dumnezeule. Doctore!
Cheamă doctorul. Adu doctorul.
Hai mă. Nu-i nimic doar o bătaie pe spate.
Rezistă, doctorul vine.
Doctore Kla-Kla-Klaus...
Klau-Klauserman!
Klausermanspizwegens Frischerri... Kemmanschov...
"Qick on the Trigger" conducea
În fața lui "Holy Shoot" si...
"Times were Good",
"Saucy Bossy",
"Brave Victory",
"Regrets Only",
"Blue Balls Running",
și "Hurricane" în fața lui "Open Sesame"
a fost ultimul anunț în Chicago
A murit în cursa a șasea în Chicago câstigată de Drinkable Water
cu două lungimi în fața lui "Vegetable Soup" și 5 în fața lui "Blue Foudation"
Dr Klausermanspizwegensdorfentage
a declarat că dacă n-ar fi fost râsul ăsta din tot sufletul
Danny ar fi supraviețuit, probabil.
Dar povestea nu-i facuta din mai mulți de "dacă".Singurul lucru sigur e că
deodată
Lemon 1900 a ramas orfan pentru a doua oară.
Muzică.
A făcut drumul dintre Europa și America aproximativ de 50 de ori cred.
Oceanul era casa sa.
Sigur, pielea îi era acoperită cu solzi si avea aripioare, nu brațe!
Totul e adevărat, tataie.
Pe sufletul meu Dar e absurd!
Așa-i.
Nu a pus niciodată piciorul pe uscat. Niciodată.
Deși a văzut uscatul din porturi de multe ori niciodată, nu a coborât de pe vapor.
Problema era ca atât cât știa lumea, el nici măcar nu exista.
Nu era un oraș, o parohie, un spital, sau o echpă de baseball
care să aibă numele lui scris undeva.
El nu avea o țară, o zi de naștere, o familie.
Avea 8 ani, dar oficial, el nu se născuse niciodată.
America!
Răpire.
Acuzații de răpire pot fi aduse împotriva dumneavoastră, Căpitane,
dacă într-o bună zi, se arată rudele băiatului.
După 8 ani, mă cam îndoiesc.
Oricum, cred că a sosit vremea să-l lăsăm să ducă o viață normală.
Am scris o scrisoare personală pe care aș dori să o predai conducerii orfelinatului.
Bine, Căpitane. Unde-i puștiul?
Căpitane, arată-le domnilor drumul.
Înainte.
Încet.
Căutați peste tot, și sus.
Ce-i în valiză? Opriți descărcatul bagajelor.
Ai văzut un copil? Nu.
22 de zile mai târziu, când Virginian pornea spre Rio de Janeiro,
1900 n-a fost găsit și nimeni nu știa nimic de el.
Toți se simțeau vinovați
pentru că toți se atașaseră de băiat,
chiar dacă nu ar fi recunoscut-o.
- Căpitane. Căpitane, trezește-te! - Lasă-mă să dorm.
Vino repede Doamne!
- Ne scufundăm? - Mai rău!
Care-i numele lui?
- Nu al cântecului, al băiatului. - 1900.
Ca și cântecul.
Căpitanului Smith i-ar fi plăcut să-l întrebe multe lucruri chiar atunci.
De exemplu: "De unde dracu' ai învățat să cânți la pian?"
Sau: "În ce gaură blestemată ai fost ascuns?"
Sau chiar: "În numele Domnului, de unde iei muzica asta
care ne pătrunde în sânge?"
Dar omul în uniformă,
... n-a putut să spună decât: "1900, toate astea sunt împotriva regulamentului. "
Să le ia naiba de regulamente !
Exact cuvintele sale: "Futem regulamentele!"
Dar nu înțeleg ce legătură are discul cu ceva din toate astea.
Măi tataie, nu ești cel mai meseriaș din branșă. Asta-i muzica lui.
Muzica lui Danny Boodman T.D. Lemon 1900.
Cel mai bun pianist alb peste multe mări și țări.
E uimitor!
Dacă totul e adevărat, muzica asta face o avere!
Înregistrarea asta ne poate face pe amândoi bogați.
Discul ăsta n-ar trebui să existe.
Singura matriță a fost distrusă imediat după ce a fost imprimată.
Asta-i o matriță.
Numai bună pentru înregistrările pe loc.
Cum ai pus mâna pe ea?
Mi-am petrecut o zi întreagă punând părțile și bucățelele împreună.
Le-am găsit din greșeală, ascunse într-unul din pianele astea.
Le-am cumpărat de la un negustor de vechituri
care a golit un vechi vas spital la Plymouth.
Care va fi casat în câteva zile.
Ce vrei să spui "casat"?
- Unde-i vasul spital? - Ăsta-i.
Mulțumesc.
- De unde ești? - Liverpool.
- Sunt bărbier. - Semnează aici.
Următorul. Ce meserie ai?
- Bucătar, bărbier, croitor. - Prea multe pentru noi, afară!
- Sunt și un bun mecanic. - leși afară! Următorul.
- Ce faci? - Cânt la trompetă.
Avem deja muzicieni la bord. Afară!
Următorul.
Unde dracu' se duce?
Ce a fost asta? Nu știu.
Când nu știi ce este, este jazz!
Jazz!
Cum te cheamă? Max Tooney.
Bine!
A fost cea mai fericită zi din viața mea.
Toți acei oameni cu speranțe în priviri,
Urările de la revedere, sirenele Și acea mare lume plutitoare începând să se miște.
Simțeam că totul este ca o mare petrecere doar pentru mine.
Dar doar 3 zile mai târziu oceanul s-a săturat de festivități.
Deodată, în toiul nopții, a început să se zbuciume și iadul s-a dezlănțuit.
Acum, un tip care suflă într-o trompeta pe un vapor
nu prea poate face mult când acolo e o furtună.
Să nu cânte din trompetă e tot ce poate face pentru a nu complica lucrurile.
Dar nu regretam a fi acolo.
Aceleași cuvinte îmi sunau în urechi: "a murit ca un șobolan. "
Și eu nu vroiam să mor ca un șobolan.
La naiba, sunt pierdut!
Conn, Care-i treaba?
Ți-ai pierdut picioarele de mare?
Ești noul trompetist, nu-i așa?
Și sufli într-un Conn.
Vino cu mine. Am un leac pentru nenorocirea ta.
Urmează-mă.
Scoate frânele, te rog Asta-i o nebunie!
Crede-mă. Haide, scoate-le.
Vino și stai lângă mine.
Ce ești tu, vreun nebun? Mai bine urcă acum sau niciodată.
Spune-mi, ai copii? Nu.
Te vor încuia într-un orfelinat într-una din zilele astea!
E nebun.
Oh, mamă Văd că-ți cunoști caii.
Doar un pic. Om bun!
A fost de parcă marea ne-ar fi rostogolit în timp ce pluteam
măturând candelabrele si mobilerul
Am realizat că ceea ce făceam de fapt
era să dansăm cu oceanul. Dansatori nebuni, perfecți,
prinși într-un vals vesel pe podeaua aurie a nopții.
Vrei? Noroc!
Bună seara, Căpitane.
Vreți o plimbare? 1900!
Cine altcineva pe vapor ar mai face așa o nebunie?
Experimentam doar, domnule.
Când este perfectionat, nu se va mai întâmpla.
Pentru mine e numai o chestie de frâne. Repară-le si pleacă!
Cam cât ar costa fereastra asta? Nu știu, e imensa!
O să încărcăm cărbuni pe vaporul ăsta o veșnicie!
La dracu!
Măcar vei știi ce ai făcut atunci când ești mare!
Aiîncărcat o grmadă de cărbune.
Hei, Conn. Ce?
Ești din New Orleans, nu-i așa? Cum ai știut asta?
lubesc orașul ăla. Chiar? Nu am mai fost acolo demult?
larna, este splendid.
și în Martie
este întotdeauna o dupămasa când te astepți mai puțin,
o pânză de ceață se coboară O barieră lăptoasă
atârnă chiar sub lămpile de stradă și taie totul.
Ca o lamă albă. Și e magic!
Casele își pierd etajele copacii își pierd crengile,
Catedrala St. Louis își pierde turlele Trecătorii nu mai au cap.
Astfel de la gât în sus, totul dispare.
Tot ce poți vedea în Piața Jackson este o mână de corpuri decapitate,
împiedicându-se și urându-și unul altuia:
"Toată lumea e bine acasă?"
Asta este! Păcat că nu durează mult.
Dar cum ști toate aceste lucruri?
Cine știe?
Știi,
chiar de când m-am îmbarcat, tot aud vorbindu-se de tipul ăsta
cu numele lung ca un tren de marfă din Georgia.
Se pare că s-a născut pe acest vapor și nu a coborât de atunci.
Ce poveste nebună. Douăzeci de ani fără să pună piciorul pe uscat.
27.
Se spune că acest tip face muzică care nu a mai fost auzită înainte.
Am auzit și eu de el...
La început, am crezut că ești tu.
Dar ceva nu se potrivea Bineînțeles.
M- am gândit: "Dacă este 1900 cum poate cunoaște așa bine New Orleans?"
Pentru că tu ai fost în New Orleans.
Dacă-ți spun că nu am pus piciorul niciodată în orașul ăla, m-ai crede?
Oricine ai fi Max Tooney.
Bucuros de cunoștință.
Cum stăm? Trebuia să-l aruncăm în aer
nu să așteptăm să fie mâncat de pești!
Aproape am terminat, dar punem ultimele încăcaturi explozive.
Unde dracu te duci? Trebuie să caut pe cineva.
Chiar vrei necazuri? Nu-ți pot explica.
Ce vrei să faci?
Nenorociților, lăsați-mă la bord!
Nenorociților!
la mai zi odată? Sigur mai zic odată!
Nu veți arunca în aer nimic fiindcă prietenul meu cel mai bun este pe acel vapor
Veți fi toți responsabili de crimă. Scoateți-I afară de acolo!
Scoateți-l afară de acolo! Nu inventez și nu sunt nebun.
Dacă va spun că este un om la bordul lui Virginian, înseamnă că e acolo!
Am curățat vaporul ăla de la pupa la prora, nu este decât dinamită.
Cum poți fi sigur că este un om la bord?
Dacă ai o dovadă scoate-o! Fiindcă eu sânt ăla care apasă butonul.
Sânt sigur că-i acolo.
Mi-am petrecut cei mai buni ani din viața pe Virginian.
Ai găsit o pianină la clasa a treia?
Virginian e singurul vapor care are un pian la clasa a treia.
A fost sau nu o pianină acolo la clasa a treia ?
Era un pian la clasa a treia, dar era la orizontală.(joc de cuvinte)
Ce are un pian de-a face cu o fantomă la bordul unui vas?
Trebuie să fie mii de fantome pe un vas-spital!
Pleacă de acolo sau chem poliția.
Ia mâna de pe mine !
Printre toate acele suflete moarte se află cel mai mare pianist din lume !
Un afurisit de pianist.
- Și voi chiar va-ți acordat instrumentele în toți acei ani la bordul lui Virginian?
- Ce am făcut pe Virginian? - Da.
Ce ai făcut?
Am cântat!
Doamnelor și domnilor,
Fritz Hermann va urează bun venit la bordul lui Virginian
și vă dorește o seară plăcută cu Atlantic Jazz Band!
Bine făcut!
Te rog, 1900, numai note normale. Bine?
Cântam pentru că oceanul este imens și înspăimântător.
Cântam așa ca oamenii să nu simtă cum trece vremea
și să uite cine și unde sunt.
Cântam sa-i facem să danseze, pentru că atunci când dansezi nu mori.
Cântam ragtime, pentru că asta-i muzica pe care dansează și Dumnezeu,
când nimeni nu se uită la el, presupunând că Dumnezeu e negru!
Capăt de linie.
Isuse, trebuie că sunt cu adevărat un păcătos. Așa-i Doamne?
Asta-i muzică!
Dar numai la clasa a treia cânta 1900 muzica sa.
Mergea după-masa sau noaptea târziu,
când nu trebuia să cânte notele normale
și muzica sa era făcută din note care erau orice dar nu normale.
La ce dracu' te gândești când cânți?
La ce te uiți? La ce dracu' te gândești când cânți?
Noaptea trecută eram într-o țară frumoasă.
Femeile aveau părul parfumat și totul strălucea.
Și era plin de tigrii.
Călătorea și de fiecare dată ajungea într-un loc diferit:
în inima Londrei, într-un tren în mijlocul țării,
pe marginea unui vulcan uriaș,
în cea mai mare biserică din lume uitându-se fix la crucifixe.
Călătorea.
Hei, puștiule cântă-ne o tarantella!
Cum sună tarantella, omule!
Oamenii care coborau de pe vapor vorbeau despre o muzică ciudată
și de un pianist care era așa de rapid, de parcă ar fi avut patru mâini.
Povești ciudate circulau, unelel chiar adevărate.
Ca aceea cu Wilson, un senator American,
Care călătorea la clasa a treia
pentru a asculta muzica lui Danny Boodman T.D. Lemon 1900.
America!
De ce te-ai oprit? Continuă, te rog.
Îmi pare rău, Senator, Nu cânt decât pe mare.
- Asta-i absurd. - Porturile înseamnă uscat.
- Nu cânt pe uscat. - Nu o să mergi niciodată în turneu?
Asta ce înseamnă?
Excursii de lungă durată unde artiștii
- ... își etalează talentele în jurul lumii. - Dar asta fac și eu.
În felul meu. Mă scuzați.
Mi-ai oferi un interviu?
Un inter... ce? Un interviu?
Ce-i asta?
Senatorul a întrebat: "Ce ți-ar place să faci când te întorci acasă?"
În Paris ador să aștept la asfințit,
sub Turnul Eiffel, oamenii care se aruncă de sus în gol.
și să ghicesc, după strigătele lor din ce țară vin
înainte de a se zdrobi de asfalt!
De ce dracu' nu ai coborât? De ce? Doar o dată? O dată?
De ce să nu vezi lumea pentru tine cu ochii tăi?
Te-ai gândit vreodată la asta? Ai putea să faci tot ce vrei.
Să cânți la pian ca un Dumnezeu, oamenii vor fi nebuni după tine.
Ai putea face o mulțime de bani. Să-ți cumperi cea mai drăguță casă.
Ai putea avea o familie. De ce nu?
Nu poți să-ți petreci restul vieții călătorind înainte și înapoi așa.
Lumea este acolo afară. Nu-i decât o pasarelă de traversat.
Și ce-i o pasarelă? Câteva trepte tâmpite.
Christoase, totul te așteaptă la capătul acelor scări.
De ce nu o faci pur și simplu?
Măcar odată?
De ce nu cobori?
De ce? De ce? De ce? De ce?
De ce? De ce?
Cred că voi oamenii de pe uscat
pierd o groază de timp întrebându-vă de ce.
Vine iarna și de abia așteptați vara
Vine vara și trăiți sub amenințarea iernii.
Tot timpul urmăriți vreun loc îndepartat unde nu te afli și unde este tot timpul vară.
Nu-mi sună bine.
Stati, opriți totul!
Spune-le să deconecteze detonatoarele. Deconectează-le!
Mai bine te-ai ruga să găsim pe cineva ascuns aici.
E ca și când ai căuta acul în carul cu fân.
Domnule, am găsit-o !
Asta a fost cabina lui.
lartă-mă că mi-am permis să intru,
dar muzica ta era atât de puternică.
Nordul Italiei, cred.
Așa-i, Friuli, pentru a fi exact.
Dar nu te opri din cântat.
Vrei un chiștoc?
Nu arăți prea fericit că mergi în America.
Nu-i America.
Este tot ce las în urmă.
Până acum câțiva ani, câmpul meu era tot ce știam.
Lumea pentru mine începea și se sfârșea acolo pe bucățica aia de pământ.
Nu am mers niciodată pe strada principală a unui oraș.
Poate nu poți înțelege asta.
Înțeleg perfect.
Cunosc pe cineva care a trecut prin ceva foarte asemânător.
Caruia într-o bună zi i s-a uscat câmpul?
Și soția sa a fugit cu un preot?
lar febra i-a luat toți cei 5 copii?
Nu, dar și el a ajuns singur. Atunci este mai norocos ca mine.
Încă mai am o fică, cea mai mică.
A supraviețuit.
Pentru ea am decis într-o zi să mă lupt cu ghinionul meu.
Am călătorit în lume fără o destinație.
Și apoi într-o zi, când mergeam printr-unul din multele orașe pe care nu le-am văzut niciodată,
Am ajuns pe un deal, Și apoi am văzut
Doamne, cel mai frumos lucru din viața mea
Marea!
Marea? Marea.
Nu o mai văzusem înainte.
Am rămas ca fulgerat.
Pentru că i-am auzit vocea.
Vocea mării? Da.
Vocea mării.
Nu o mai auzisem niciodată.
Vocea mării este ca un strigăt
Un srigăt mare și puternic, ce strigă și strigă și ce strigă este:
"Tuuuu ... !!!!
.. cu rahat în loc de creieri!
Viața e imensă! Poți să înțelegi asta?
Imensă!"
Nu m-am gândit niciodată la asta. A fost ca o revoluție în capul meu.
Așa am decis deodată să-mi schimb viața,
Să încep din nou.
Să schimbe viața, să înceapă din nou.
Spune-i asta prietenului tău !
1900!
Este Max Tooney, prietenul tău.
Vino afară, 1900, Și eu sânt un prieten!
Chiar dacă nu ne-am întâlnit niciodată. Nu te teme, nu sânt polițai!
Ai spus ceva despre un pian. Unde era exact?
Era... Era acolo, domnule.
1900!
Doamnelor și domnilor,
Fritz Hermann vă urează bun venit la bordul lui Virginian
si vă dorește o seară plăcută cu Atlantic Jazz Band!
La vioară, al dumneavoastră Fritz Hermann!
La bass, Freddie Loyacano!
Max Tooney la trompetă!
Jim Jim Breath Gallup la trombon!
Sam Scalisi la baterie!
La saxofon, Sam Sleepy Washington!
La banjo, Oscar Delaguerra!
Și în sfârșit la pian, Danny Boodman T.D. Lemon 1900!
Cel mai mare!
Te mai întreb doar odată, doar... Notele normale, știu.
Ce faceți acolo? Luați loc!
Cap de linie!
O faci numai să mă enervezi, fiu de negrotei împuțit!
Într-o bună seară publicul nu îți va mai aprecia vechiturile.
Și în noaptea aia, îți jur, 1900,
Te arunc peste bord!
De unde ai scos-o? Ce?
Muzica. Nu știu.
vezi femeia aia de acolo de exemplu?
Uită-te la ea.
Arată ca cineva care și-a ucis soțul cu ajutorul iubitului sau.
și fuge cu bijuteriile de familie.
Nu crezi că muzica asta e ea? Ba da așa-i!
Și pe tipul de acolo?
Arată ca cineva care nu poate să uite.
Capul său e plin de amintiri dar el nu poate uita nimic.
Ascultă-i muzica.
Și ea?
A putea fi o prostituată care se gândește să devină călugăriță?
Incredibil!
Acum, uite-te la ăsta.
Vezi cum merge?
Aș spune că este în costumul altuia judecând după cum îI poartă.
Aș spune că este un pasager clandestin strecurat la clasa întâi
căutând o aventură amoroasă. Are America în ochi.
El o va vedea primul. ÎI aud deja strigând.
1900 știa să citească.
Nu cărți, oricine poate face asta.
Știa să citească semnele pe care oamenii le purtau cu ei.
Locuri, sunete, întâmplări,
țara lor, povestea lor. Tot ce era scris pe ei.
El citea și, cu o grijă imensă cataloga, organiza, și făcea ordine
pe harta asta imensă care era desenată în mintea lui.
Poate n-a văzut niciodată lumea,
dar de aproape 30 de ani lumea trecea pe vaporul acela.
Și de aproape 30 de ani pe vapor, el o spiona
și i-ar fi furat sufletul.
America!
Am intrat în camera ei, ea a sărit pe mine
- ...și i-am dat hainele jos. - Nu mai spune!
- Faci întotdeauna prostii de astea? - Sigur!
Singleton, Lee Claire.
Bună?
Nu mă cunoașteți, dar mă întrebam dacă putem avea o mică conversație
O mică conversație? Despre ce vorbesti?
Despre tot ce doriți. Despre vreme? Orice, tu alegi subiectul!
Du-te dracului!
Bună?
- Comisia de curse? - Da, pariezi?
- Puteți să-mi spuneți dacă Mama participă? - Nu, soră-ta!
- Cred că e o neînțelegere. - Cur belit!
Telefonul ar trebui să scoată ce-i mai bun din oameni.
Știu cine ești. Dacă nu încetezi să suni, vin si te omor cu mâna mea!
Isuse, e deja aici!
Hei, tu ești tipul cu numele ăla ciudat?
leși afară, vorbesc cu tine.
Prinde-I!
Stop!
Unde te duci?
Stai. Stai, prostule!
Ține-I nemișcat fiu de curvă! Unde suntem, în iad?
Vino afară!Nu vrem să-ți facem rău Unde ești?
Sântem cântăreți! omule, muzicieni.
Pe-aici
Pofta bună! Mulțumesc, aveți niște vin?
Ești ăla care cântă 10 feluri de jazz învelite într-unul?
Eu nu le-am numărat niciodată sânt doar un pianist.
El e Mai bine ai începe să numeri.
Omul care a inventat jazz-ul ne-a trimis aici.
Și ce vrea cu mine? Te provoacă la un duel pianistic.
Un duel pianistic?
Ce dracu e un duel pianistic?
Un duel, cu un pian în loc de pistol.
E o chestie de muzicieni. Fără sânge, doar un pic de ură.
Ură adevărată, sub piele. Sună de parcă n-ai fi auzit niciodată.
Poate dura o noapte întreagă și la sfârșit, unul va câștiga.
1900!
În locul tău, n-aș fi așa sigur că mai e acolo.
Dacă-l cunosc cât de cât, n-ar fi altundeva.
Sunt sigur de asta.
A plecat. Ce ar avea de căutat aici fără un pian?
În afară de asta, cu războiul, cine știe?
Poate nu mai e de mult în lumea asta mizerabilă.
Unul ca el nu sfârșește ca oricare.
- Nu-i felul lui. - Crezi ce vrei.
Dar nu pot cere proprietarilor să țină epava asta pe linie
numai pentru că cineva care nu există e la bord. Nu o mai pot întârzia.
1900, eu sunt Max. Trebuie să vorbesc cu tine!
Cum s-a terminat duelul? A fost în Boston.
În vara lui 1931, Jelly Roll Morton s-a îmbarcat pe Virginian.
Îmbrăcat tot în alb, purtând un diamant mare cât o chiftea!
Până și jartierele ciorapilor brodate cu diamante.
Jello Roll, care-i motivul pentru o excursie în Europa pe un vapor
când nu ați fost niciodată pe nimic mai mare decât o șalupă pe Mississippi?
Nu-mi pasă de Europa!
Singurul motiv pentru care am sărit pe rahatul ăsta de lighean e să văd un tip
despre care se zice că bate pe un pian bun!
Dar am auzit că are ceva cu pusul piciorului pe uscat.
Vorbește de mine? Sigur.
Într-o zi un împuțit mi-a spus:
"Hei, Jelly, este cineva care cântă mai bine la pian ca tine. "
Așa că mi-am spus: cum poate tipul ăsta să cânte așa bine
când nu are coaie să debarce de pe blestematul ăsta de vas?
La dracu, Jelly tu ești cel care-a inventat jazz-ul!
Mi-am spus: "Îți poți permite să cumperi un bilet de clasa întâi
... sau chiar vaporul, doar ridicând degetul mic".
Pozați asta băieți! Pozați !!!
Spune adevărul. Ești speriat? Nu știu.
De ce un duel? Ce se întâmplă când ai un duel?
Se părea că nu-i păsa.
La fel cum nici nu prea înțelegea. Dar era curios.
Vroia să audă cum dracului suna inventatorul jazz-ului.
El chiar credea că tipul ăsta a inventat jazz-ul.
Eu cred că își închipuia că ar putea învăța ceva nou.
Așa era el, un picuț ca și bătrânul Danny.
Nu avea pic de spirit sportiv.
Nu-l interesa cine va câștiga, restul a fost ce l-a încântat.
E adevărat!
Cred că stai pe scaunul meu.
Tu ești cel care a inventat jazz-ul așa-i? Așa se spune.
Și tu ești cel care nu poate să cânte doar dacă are oceanul sub fund?
Așa zic eu.
Excusez-moi, s'il vous plait ! [Fr: Scuzati-ma, va rog!]
Jelly Roll Morton nu a cântat, a mângâiat notele alea.
Suna ca mătasea alunecând în jos pe trupul unei femei.
Mâinile lui erau fluturi. Atâta erau de ușoare !
A început să lovească clapele în districtele rău famate din New Orleans, ...în casele de toleranță.
Oamenii care făceau dragoste sus nu vroiau vreun vacarm.
Vroiau o muzică care să se strecoare pe sub draperii și pe sub paturi
Fără să deranjeze. Tipul ăsta de muzică îI cânta el.
Și în asta era cel mai bun ... cu adevărat !
Bravo! Bravo!
Rândul tău, marinare!
Haide.
Ce face?
E nebun!
Este deja Crăciunul?
A câștigat? Nu, doar se încăIzesc.
Bravo!
Ce-i, 1900? Muzica asta mă face să plâng.
Tot echipajul a pariat pe tine!
Am pus leafa pe un an la bătaie și tu plângi?
Începe să te gândești la muzica ta!
Pot să pariez și eu? Să pariezi pe tine nu e sportiv.
Nu vreau să pariez pe mine, vreau să pariez pe el! E cel mai bun!
- Ești nebun! - Dar dacă pierzi, ți-i dau înapoi.
Este exact aceiași piesă pe care a cântat-o celălalt.
Am mai auzit asta!
Face pe nebunul.
A pierdut? Nu încă.
Bine făcut, 1900!
Bagăți-o pe asta în cur!
Max? Ce-i?
Dă-mi o țigară, vrei? Nu stai prea bine!
Dă-mi doar o țigară. Tu nu fumezi!
Ce-i cu tine? Ai putea să-l iei pe tipul ăsta cu o mână!
Scuză-mă, n-am înțeles. N- am zis nimic.
Bravo!
Ai de gând să-mi dai țigara? O să încarci cărbuni sute de ani!
Dă-mi dracului țigara aia!
Clovnule!
Ai căutat-o cu lumânarea, măgarule.
Fumeaz-o. Eu nu știu cum.
Bine! Bravo!
Ești cel mai mare!
Divin!
A câștigat? Da, a câștigat.
Știam eu!
Jelly Roll Morton și-a petrecut restul călătoriei încuiat în cabina sa.
Când am ajuns la Southampton s-a dat jos de pe vapor și s-a întors în America.
Îmi aduc aminte că 1900 l-a privit cum pleca de pe docuri
și tot ce a spus a fost:"Mă fut și-n jazz!"
Asta este exact ce a spus: "Mă fut și-n jazz!"
Ce poveste incredibilă. Am scăpat ceva important?
Ai putea spune asta. La dracu'!
- Te pune la curent mai târziu. - Poți să contezi pe asta.
Este bun la spus povești.
Asta nu-i poveste, domnule!
Sigur, am făcut o grămadă de lucruri prostești în viață.
Dacă m-ai atârna cu capul în jos nu mi-ar cădea nimic din buzunare.
Mi-am vândut până și trompeta. Totul!
Dar nu povestea asta, asta n-am pierdut-o.
Și m-am decis să ți-o spun numai pentru că vreau să-l salvez.
Dar nu-i nimeni aici. Nimeni! Înțeles?
Asta pentru că sântem prea mulți. L-am speriat.
Ajunge. Părăsește vasul ăsta sau pun să te aresteze.
Înapoi la lucru. Repede!
Mai dă-mi încă o șansă. Dispari, prietene.
Mâine la răsărit vaporul ăsta va zbura în aer!
Și acum...
Aici e. Oprește-te sau trag!
Te-am prins. Hei eu sunt.
Nu mă recunoști?
lar tu? Da, ține mai jos tunul ăla?
Vinzi instrumentul și apoi îl furi înapoi. Asta-i un truc vechi!
Trebuia să ghicesc că ești un hoț. Nu, căutam asta.
Și pentru ce-ți trebuie aia? Este o treabă de viață și de moarte.
Îmi trebuie și un gramofon. Un hoț și un mincinos.
Tataie, nu am timp de pierdut. Eu am, din moment ce am o armă.
Și acum ce cred despre asta: de când se fac discuri la bordul unui vas?
Impostorule!
Dacă prietenul tău ar fi cântat muzica aia înseamnă că odată ar fi coborât de pe vas.
Corect? Nici o șansă, tataie
1900 a imprimat discul ăsta personal.
Cred că este cea mai bună lucrare a lui.
Dar ca să o facă nu a sărit de pe vas.
A fost un eveniment extraordinar, unic în istoria înregistrărilor.
Nu-ți poți imagina avantajele pe care le-ai obține
dacă placa asta s-ar vinde. Vei fi vestit domnule 19.
Pot să-ți spun 19? Va fi dureros, nu-i așa?
Fiți gata, domnilor, tacere vă rog. La trei.
1, 2, 3.
Minunat, D-le 19! O piesă extraordinară.
Muzică divină! Cum se numește?
Va face oamenii să umple găleți de lacrimi.
Trebuie să aibă un titlu potrivit ceva ca:"Legănându-te în briza"
Măreț ca de obicei.
Și vei deveni și mai mare.
Și tot ce ai de făcut este să faci pasul cel mare.
- Pasul cel mare? - Să cobori.
Să cobori de pe nenorocitele astea de scânduri si să cauți
să cauți faimă și avere.
Dar dacă doresti, mulțumită companiei noastre, cu aceasta,
vei avea succesul meritat fără a părăsi vasul.
Vom imprima milioane de copii.
Așa încât toată lumea va putea asculta muzica ta extraordinara, 19.
Domnule 19?
Nu-mi las muzica să plece nicăieri fără mine!
Nu! Nu atinge! - Ce faci? E nebun?
Avem un contract, nu te poți da înapoi acum!
Eu înotdeauna mă răzgândesc.
Domnișoară...
Aș fi încântat dacă ați...
Domnișoară, aș fi...
Aș fi încântat
dacă ați accepta
această scurtă conversație...
Domnișoara ce faceți aici singură numărând valurile?
Căpitanul a spus că în curând vom trece tropicul Cancerului.
Grozav măcar vom avea ceva de văzut.
Marea își schimbă culoarea de zeci de ori pe zi.
Chiar de mai multe ori. Aș putea s-o privesc zile întregi.
Țăranii nu privesc marea deloc. Îi sperie.
Nu este adevărat.
Tatăl meu mi-a spus odată că a auzit vocea mării.
Chiar? Și ce a spus?
Nu-ți pot spune este un secret
- Și secretele trebuie păstrate. - Chiar că-i plouă, să plecăm repede.
Hai!
America!
La naiba, Aș fi vrut s-o zic eu!
Scuzați-mă!
Îmi pare rău.
- Domnișoară! - Vă grăbiți?
Mă scuzați, domnișoară.
Trebuie să vă vorbesc.
- Te întâlnești cu tatăl tău, nu-i așa? - Da.
- Cum de știi? - Cred că l-am întâInit.
Pe acest vas, chiar acum câțiva ani.
Nu știu dacă a fost același vapor. Sânt sigur că a fost ăsta.
Avea o armonică?
Cred că am cântat împreună.
Nu știu dacă el își amintește, dar salutați-l din partea mea.
Așa voi face.
Dar cum ați știut cine sânt? Este foarte straniu, nu?
Este un secret.
Și secretele trebuie ținute.
Deși dacă mă gândesc tatăI tău simțea diferit atunci.
- Mișcă, lasă-mă să trec. - Nu împinge!
Aș fi încântat dacă ai accepta...
Ce?
Te rog acceptă acest... mic suvenir.
- Noroc! - Mulțumesc. Și ție!
De ce nu vii în vizită într-o zi? Stăm pe Mott Street, numărul 27.
- TatăI meu are un magazin de pește! - Poate.
Nu mi-a mai vorbit de ea niciodată, nici eu nu am întrebat niciodată.
Cel puțin nu în următoarele 12 traversări.
Pe lângă asta, el era fericit ca întotdeauna.
Popularitatea lui era în vârf.
Nciunul dintre noi nu-și închipuia ce mocnea în umbra aparentei sale fericiri.
Apoi, într-o seară de primavară, la jumătatea drumului dintre Genoa și New York,
chiar în mijlocul oceanului...
- ... pictura a căzut. - Ce vrei să spui?
Tataie, te-ai întrebat vreodată de ce cad picturile?
Nu, nu cu adevărat.
Eu am fost întotdeauna impresionat de chestia asta cu picturile.
- Ce au picturile de a face cu asta? - Au.
Pentru 1900, în noaptea aceea i-a venit vremea, ca și picturilor.
Atârnă acolo de ani de zile si deodată, fără avertisment...
... cad.
Atârnă acolo de un cui, nimeni nu le-atinge,
dar la un anumit moment...
... cad, într-o tăcere deplină.
Și totul în jurul lor e nemișcat.
Nici măcar o muscă prin preajmă.
Și ele...
N-are sens. De ce în momentul ăsta?
Cine știe?
Ce se întâmplă cu cuiul
ca să se decidă că nu mai poate?
Are și el un suflet, amărâtul?
- Ia și el decizii? - Hai să ne așezăm.
Oare cuiul discută asta cu pictura?
Sunt nesiguri în a o face? Au vorbit asta de ani de zile?
S-au decis pentru o dată, o oră, un minut, un moment anume?
Sau au știut asta de la bun început? A fost totul programat?
- "O să cedez în 7 ani. "' - "E în regulă. "'
- "Totul e programat pe 13 Mai. "' - "Ok. "'
- "Ce zici de 12, la prânz?" - "Hai la 12:45."'
- "În regulă. "' - "Deci noapte bună. "'
Șapte ani mai târziu, pe 13 Mai,
la 12:45...
E imposibil de înțeles.
E unul din lucrurile la cere mai bine nu te gândești!
Când cad picturile, când te trezești dimineața și nu o mai iubești,
când deschizi ziarul și vezi că a izbucnit războiul,
când vezi un tren și-ți vine să pleci,
când te uiți în oglină și-ți dai seama ca ești bătrân
și-a ridicat privirea din farfurie, m- a privit în ochi, și mi-a zis...
Mâine, când ajungem la New York, părăsesc vasul.
Am fost uluit.
Ți-e rău?
Nu, sunt încântat.
Dar, așa dintr-o dată! Așa pur și simplu!
Bine! În sfârșit!
Trebuie să văd ceva.
- Ce? - Oceanul.
- Oceanul? - Oceanul.
Faci mișto? Nu ai văzut nimic altceva de 32 de ani.
Dar de aici. Vreau să-l văd de acolo. Nu este deloc același lucru.
Așteaptă pâna acostăm apleacă-te peste parapet și uită-te bine. Este același lucru.
Nu, nu-i același lucru. De pe uscat poți să-i auzi vocea.
Nu auzi asta pe un vas.
- Ce vrei să spui cu "vocea lui"? Vocea lui...
Este mai mult ca un... un țipăt mare...
Care-ți spune ca viața este imensă.
Odată ce ai auzit-o, știi ce trebuie să faci ca să continui să trăiești.
Aș putea sta aici pe vecie.
dar oceanul nu mi-ar spune nimic.
Dar dacă aș coborâ, să trăiesc pe uscat câțiva ani, atunci aș fi normal
exact ca ceilalți.
Apoi într-o zi voi pleca, la un țărm,
aș vedea oceanul și l-aș auzi țipând.
Nu știu cine ți-a spus prostia asta sau dacă ai inventat-o,
Cred.. că motivul real pentru care vrei să părăsești vasul ăsta
este fata.
Întotdeauna este o fată.
Dar chiar dacă nu-i ăsta motivul mie îmi convine. Știi de ce?
Pentru că întotdeauna am vrut să cânți pentru oamenii de pe uscat
și să te însori cu o femeie drăguță și să ai copii
și toate lucrurile alea din viață, care probabil nu sânt imense
dar merită efortul.
O să vii să mă vizitezi, Max, pe uscat?
Sigur!
Așa mă vei prezenta mamei copiilor tăi.
Și mă vei invita la masă duminica.
Eu voi aduce desertul și o sticlă de vin.
Îmi vei spune că nu trebuia,
și în timp ce-mi vei arăta casa ta, în formă de vapor.
soția ta va găti un curcan. Apoi vom sta la masă.
Și eu îi voi spune că este o bucătăreasă excelentă.
și ea îmi va spune cum vorbești de mine deseori.
Știi vreau să-ți dau haina mea din păr de camilă.
O să faci o figură frumoasă când vei ajunge acolo jos.
Crezi că aș putea avea o familie cu un cal?
-1900! - Hei!
Câti oameni am văzut spunând la revedere pe docuri fără să-mi pese.
Dar când i-am spus la revedere lui 1900 a fost o adevărată lovitură.
La revedere, 1900!
Ai grijă.
Râdeam, și ne spuneam "pe curând",
dar știam că nu ne vom mai vedea niciodată.
Nu puteam face nimic, trebuia să se întâmple.
Și acum s-a întâmplat.
Cum de cobori?
- Uite-l. - La revedere, 1900!
- Salut! - Nu ne uita.
Să-ți porți vesta de lână.
Să ne scrii.
Noroc!
- Ce-i? A călcat în căcat? - Poate a uitat ceva.
Poate că a uitat de ce coboară.
Ce face?
Ce a văzut de pe blestemata aia de pasarelă,
și ce gânduri i- au trecut prin cap stând acolo,
nu mi-a spus niciodată.
- Nu, pleacă! - Așteaptă!
Îți dau toți banii care-i am, ia-i.
A fost ciudat mult timp după asta. Nu vorbea cu nimeni.
Prefera să fie singur pentru zile și zile.
Părea absorbit de treburi foarte personale.
Apoi, într-o zi în timp ce stăteam la bar..
Mersi pentru haină, Max. Îmi vine ca o mănușă.
A fost o adevărată rușine.
Dar sânt mult mai bine acum, când am terminat cu toate alea.
Arăta ca cineva care nu glumește,
cineva care știa exact ce se întâmplă.
Ca atunci când stătea la pian și începea să cânte.
Degetele sale nu aveau nici o ezitare.
Era ca și cum clapele ar fi așteptat notele astea dintotdeauna.
Părea ca el le-ar fi făcut atunci și acolo,
dar undeva în capul său, aceste note erau scrise de mult.
În acea zi 1900, s-a decis să se așeze la clape,
să cânte la pianul vieții sale, muzica sa cea mai absurdă.
Acea muzică i-a marcat restul vieții.
Ia uite la tipul cu trompeta, trebuie că-i beat sau pe jumate nebun.
- Care? - Trompetistul. Țipă!
Am părăsit Virginian pe 21 August, 1933,
cu actele de plecare și plățile totul în ordine.
Știam că mai devreme sau mai târziu voi termina cu oceanul.
Nu am mai auzit nimic de 1900 sau de Virginian.
Nu că i-aș fi uitat vreodată. Din contră.
În timpul războiului, m-am întrebat totdeauna:
Cine știe ce ar fi făcut 1900 dacă ar fi fost aici?
Cine știe ce ar fi spus?
"Să fut războiul" ar fi spus!
Dar spusă de mine, nu era același lucru.
A trecut mult timp, Poate că a plecat.
Poate s-a dus în Mott Street, la fata aia.
Poate.
Conn! Care-i treaba? Ți-ai pierdut picioarele de mare?
Unde dracu' ai găsit discul ăla?
Ce ai mai pus la cale toți acești ani?
Am făcut muzică. Chiar și-n timpul războiului?
Chiar și când nu mai dansa nimeni.
Chiar și când cădeau bombele.
Muzica îi făcea să le meargă mai bine.
Răniților, vreau să spun
Sau altfel îi distra,
în timp ce alunecau în altă lume.
Uneori nici nu le păsa de călătorie,
dacă puteau asculta muzica
Fața mea a fost ultima care au văzut-o.
Și am continuat să cânt până vasul a ajuns aici.
Numești asta un vapor?
Este mai degrabă un munte de dinamită gata să explodeze.
Un pic periculos, nu crezi?
Și tu, Max?
Unde ți-e trompeta?
Am dat-o și pe ea, cu câtva timp în urmă.
Dar ști acum am chef să încep din nou.
Sânt plin de idei noi.
Hai să începem un duo, tu și cu mine.
Sau formația noastră:
"The Danny Boodman T.D. Lemon 1900 Big Band!"
Pune sângele în mișcare Ce lovitură am da.
Hai cu mine. Să privim artificiile de pe chei,
apoi vom începe de la nimic.
Uneori trebuie sa mergi înapoi la începuturi.
Nu ești terminat cu adevărat... atât timp cât ai o poveste bună
și pe cineva căruia să i-o spui. " Îți amintești?
Tu mi-ai spus asta.
Ei bine, ce teanc de povești ai avea de spus acum!
Lumea se va agăta de fiecare cuvânt înebunită după muzica ta.
Crede-mă.
Tot orașul ăla...
Nu puteai să-i vezi vreun capăt.
Capătul!
Te rog arată-mi unde se sfârșește?
Era totul foarte bine pe pasarela aia.
Și eram măreț, în haina mea.
Am făcut o adevărată figură.
Si nu aveam nici o îndoială debarcând.
Nici o problemă.
Nu ce am văzut a fost ce m-a oprit.
A fost ce n-am văzut. Înțelegi?
Ce n-am văzut.
În tot acel oraș întins, era orice cu excepția unui capăt.
Era totul dar
nu era un capăt.
Ce nu am văzut era unde toate se sfârșesc.
Capătul lumii.
la de exemplu pianul.
Clapele încep. Clapele se termină.
Tu știi că sânt 88 din ele și nimeni nu poate să ți-o spună diferit.
Ele nu sânt infinite. Tu ești infinit.
Și pe acele 88 de clape muzica care o poți face este infinită.
Îmi place asta.
Cu asta aș putea trăi.
M- ai urcat pe pasarela aia și ai desfășurat
în fața mea o claviatură cu milioane de clape care nu se sfârșesc
și asta-i adevărul Max, ca nu se sfârșesc niciodată
Claviatura aia este infinită.
Și dacă claviatura este infinită nu este nici o muzică pe care poți să o cânți
Stai pe banca greșită.
Ală-i pianul lui Dumnezeu.
Christoase, ai văzut străzile? Doar străzile, sunt cu miile.
Cum alegi numai una?
O femeie, o casă,
O bucată de pamânt a ta un peisaj la care să te uiți,
o singură cale de a muri?
Și toată lumea aia apăsând pe tine. Și tu nu ști nici măcar unde se sfârșește.
Nu ești vreodată speriat că te sfărâmi
doar gândindu-te la ea? La enormitatea trăirii în ea?
Eu m-am născut pe vaporul ăsta.
Și lumea a trecut pe lângă mine, Dar câte 2000 de oameni deodată.
Și au fost dorințe aici,
dar niciodată mai mult decât ar încăpea pe vapor
între prora și pupa.
Ți-ai jucat fericirea dar pe un pian care nu a fost infinit.
Am învățat să trăiesc așa.
Uscatul?
Uscatul este un vas prea mare pentru mine.
Este o femeie prea frumoasă.
Este o călătorie prea lungă, parfum prea puternic.
Este muzica pe care nu știu cum să o fac.
Nu aș putea vreodată coborî de pe vaporul ăsta.
Cel mai bine e că pot ieși din viața mea.
De fapt, se crede că nu am existat niciodată.
Tu ești excepția, Max.
Tu ești singurul care ști că sânt aici.
Ești o minoritate.
Și mai bine te-ai obișnui cu asta.
lartă-mă, prietene.
Dar nu cobor.
Max.
Imaginează-ți scena acolo sus.
Vreun tip căutând într-o listă numele meu și nu-I găsește
Cum ai spus că te chema? - 1900.
Niemann, Nightingale,
Ninestock, Nittledeen.
Vedeți, domnule, am fost născut pe un vas. - Pardon?
Născut, crescut și decedat pe un vas, poate sunt înregistrat acolo.
- Naufragiu? - Nu, 6 tone și jumate de dinamită.
Te simți mai bine acum?
Da, sânt bine doar că mi-am pierdut un braț.
- Un braț? Da, în explozie.
Ar trebui să poți găsi unul acolo sus.
Care spui că-ți lipsește? Stângul, domnule.
Îmi pare așa de rău!
Se pare că avem doar două brațe drepte.
Două drepte? - Da.
Mă tem că da.
V-ar deranja tare dacă...
Dacă vreau? Dacă luați un braț drept în locul stângului?
Ei bine, având în vedere toate astea mai bine un braț drept decât nimic.
Nu pot să fiu mai de acord.
Oricum, avem un braț negru și unul alb.
Oh, brațe ce se potrivesc, vă rog.
Nu am nimic împotriva negrilor, e umai o chestie de estetică.
Nu-i de râs, Max.
Să petreci eternitatea cu două brațe drepte!
Vreau să spun: cum ți-ai face semnul crucii?
Max.
Imaginează-ți muzica care-aș putea-o cânta cu două mâini drepte.
Sper numai să pot găsi un pian acolo sus!
Da, e bine așa.
Încet. Oprește-te acolo.
Ce ai fi făcut în locul meu?
Nu știu.
Probabil ca m-aș fi simțit nefolositor cu adevărat.
Mai devreme sau mai târziu toate poveștile se sfârșesc și nu mai rămâne nimic de adăugat.
Oricum, mulțumesc tataie!
Conn, doar un singur lucru ce nu-l înțeleg:
Cine a ascuns discul spart în pian?
Te uiți la el. Deci, nu ai fost așa nefolositor până la urmă.
Conn.
Așteaptă.
Uite, ia-o. Cred că vei avea nevoie de ea.
Dar eu... Nu banii contează!
O poveste bună valorează mai mult decât o trompetă veche.
Ok, tataie!
made by piguligu (and genuk dc version) resincronizare și o a doua corectură de CODYBOSS1969